I forna Jugoslavien:
Kommunismens fall fick de sen länge undertryckta etniska, religiösa
och regionala rivaliteterna att explodera och splittra ett enat folk.
I krigen som följde begicks brott mot mänskligheten,
såsom etnisk rensning, tortyr, systematiska våldtäkter och massmord.
Många av krigsförbrytarna som dömdes av internationella domstolar
levde under många år som rymlingar för att undvika att bli tillfångatagna.
Slutligen fångades de alla och ställdes inför rätta...
...alla utom en.
Jag har alltid försökt vara en vanlig man.
Du dränker dem. Vet du det?
I morgon kommer de här skönheterna att bli skräp.
Du borde ge bort de här. Har du ingen skam i kroppen?
Din grönsaksmördare.
Res dig upp.
Upp med dig.
En tidning också, och de nerdränkta grönsakerna.
- Du måste gå. - En tidning, tack.
Snälla generalen, gå härifrån nu.
Bara ta dem. Snälla, gå nu.
Din sketna lilla tjuv!
Alla söker en skurk, en krigsförbrytare, en rymling eller en efterlyst.
Jag som avskyr etiketter...
- Du tappade mina grönsaker. - Ner.
Hur då? Jag är väl ingen cirkusdvärg.
Herregud, ta det lugnt!
- Vi har pratat om dina promenader. - Och nu förstår du varför jag tar dem.
- Det är för farligt. - Ordna en riktig chaufför, då.
- Generalen, jag... - Du är pilot, Miro. Du kör som en kvinna.
- Var är Gani´c? - På semester med familjen.
Han kan köra. Inget illa menat, men jag är lite trött på din nuna.
Jo, så är det.
Din kalufs kväver mig. Den är lika tovig som ett hundarsle.
Jag är trött på dig. Jag vill se andra människor.
Förresten så vet jag vart vi ska.
Jag har sovit i nio sängar på ett halvår, men bara en här i krokarna.
Glöm att jag sover en natt till i Tanovi´cs helveteshåla.
Hans ungar är hemska. De är vidriga och ouppfostrade.
- Säg det till dem. - Vi ska flytta igen.
- Vad då? - Vi måste flytta.
- Vem har vi här, då? - Ingen, generalen. Bara du.
Ägaren är en vän. Han har hittat ett ställe.
En egen lägenhet?
- I ett halvår, möjligen längre. - Tack och lov.
- Han tar gärna emot oss. - Ge mig nycklarna.
Det här är ingen internatskola. Ge mig dem. Jag hittar in själv, tack.
- Vi ordnar alla förnödenheter. - Förnödenheter...
Det väsentliga.
- Vem sköter inköpen? - Du behöver inte...
Du är värdelös på att handla. Be dem att lämna kontanter vid dörren.
Ja?
- Fru Boškovi´c? - Nej, uppenbarligen inte.
Väntade hon på dig?
Var det därför du gick in i min lägenhet?
Och du är...?
- Tanja. - Tanja?
Hemhjälpen.
Fru Boškovi´c sa upp hyreskontraktet utan att meddela hemhjälpen.
Väskan, tack.
Och kläderna.
Jag ogillar överraskningar.
Snälla...
Vänd dig om.
Sakta.
Inga tatueringar i din ålder. Så trist... Har du inga passioner?
Om du inte har dolt dem, av nån anledning.
Var snäll och gå in i duschen och tvätta av dig ordentligt.
Oroa dig inte. Jag tänker inte följa med in.
Är det nåt tryck i rören?
Jag antar att du vet var handdukarna är.
Hur mycket betalade hon dig?
Snälla fru Boškovi´c... Hur mycket betalade hon?
500 i timman.
Jag betalar dig mer.
Vilka hussysslor gjorde du?
Städning och tvätt.
Visa mig dina händer.
Hur gammal är du?
26.
- Fick dina föräldrar dig att arbeta? - Mina föräldrar är döda.
Hur ofta kommer du hit?
Till fru Boškovi´c.
En gång i veckan, på tisdagar.
Jag behöver dig mer än så.
- Några andra? Andra som du går till. - Ja.
Inte längre. Nu arbetar du för mig.
Jag behöver dig här på heltid.
En man behöver en hemhjälp.
Tack så mycket, herrn.
Generalen...
- Men jag ska nog gå nu. - Det går tyvärr inte.
För du har ju mina nycklar.
Så nu är jag din...
...och du är min.
Min lilla hemlighet.
Visa mig dina färdigheter.
Var brukar du börja?
I köket, badrummet eller sovrummet?
- Med fönstren. Först fönstren. - Fönstren?
Utmärkt. Då sätter vi igång.
Får jag klä på mig?
Din hand darrar.
Gör jag dig nervös?
Du har helt missat hörnen. Jag hoppas att du går över dem igen.
- Inte så effektiv. Tre minuter per ruta. - Jag brukar inte göra det på tid.
Det borde du, för 500 dinarer i timmen.
- Du blåste den där gamla damen. Eller hur? - Hon hade inga klagomål.
Och vems fel var det? Hon saknade ledarförmåga.
Mina mannar tog alltid till sig min konstruktiva kritik och bättrade sig.
Vad kan du mer, förutom att imma igen fönster? Laga mat?
- Laga mat? - Ja, laga mat. Förbereda måltider.
Nej, jag kan inte laga mat. Ingen har lärt mig.
Så synd.
- Jag antar att du äter mat. - Ja, det gör jag.
Då får du laga mat åt mig.
Först ska vi handla.
- Behöver du kissa, eller? - Ursäkta?
- Lugna dig. Du är nervös. - Borde inte du vara det?
För att jag går ute bland folk? Du har inget att vara rädd för.
Jag är egentligen inte här.
Just nu gömmer jag mig i ett bergslogement.
Jag åker skidor i norra Slovenien, solar på den dalmatiska kusten,
vallar får på en serbisk bergstopp, skålar med Putin i Kiev och Moskva,
en avlägsen vän sa att han såg mig.
Jag är överallt och ingenstans. Jag är en myt.
De erbjöd mig plastikkirurgi tre gånger.
De bad mig att ändra mitt ansikte. Det hade varit synd.
De vet att de aldrig kan fånga mig. De är bara gäster i vårt hem.
Det här är vårt hem.
Mina vänner ödslar sin tid och vakar över mig, för de litar inte på nån.
De är här nu.
Yugon, två kvarter bort, utan nummerskyltar.
En svart Mini, rakt fram till höger.
De måste dö av nyfikenhet.
Hur lyckades han med det så fort, med en sån ung, snygg tjej?
Häng på. Jag ska visa dig.
Spring!
Förlåt, men det är alltid lika roligt.
Lektion e Royals, utan några jävla filter.
- Röker du fortfarande? - Så du vet nåt om mig?
Förstorat hjärta. Det är bara deras förlust.
Röker? Om jag gör!
Gamle Solovek, en av våra främsta befäl. Bara cigaretter kunde döda den mannen.
Köp en tidning.
Snälla, till min son.
Givetvis.
Tack så mycket.
För den här färgen och formen kan vi utkämpa krig.
En underbar grönsak, misshandlad av turkarna.
De kokar sönder vartenda uns av naturens godhet.
De förstör sin mat.
Visste du det?
Läs. Tredje stycket, nedifrån till höger.
Fundera inte. Läs bara.
Jag...
Läs bara orden.
Jag är gravt dyslektisk, så om du inte vill sitta här hela natten...
Läs nu.
"EU:s huvudmedlemmar förbereder sig och det internationella trycket ökar..."
Kallar du det att läsa? Med inlevelse, så det blir mer levande.
"I dag tillstod myndigheterna att deras medlemsansökan hotas"
av att man inte lyckats fängsla general...
Kunde de inte ta en annan bild?
...anklagad för krigsbrott och brott mot mänskligheten av domstolen i Haag
i samband med massakern av tusentals stridsdugliga män
"i slutet av kriget under hans ledning."
"Myndigheterna försäkrar att de vidtagit alla åtgärder
för att hitta den förrymda militärledaren som troligen är väl gömd."
Hallå där!
De fega kräken vågar inte stå på egna ben. Se så väl gömd jag är.
Som om de inte betalade för allt!
"USA har officiellt höjt belöningen till 10 miljoner
för den som anger var generalen befinner sig."
Kackerlackorna borde ha anmält mig.
"Försmådd internationellt, men vissa landsmän ser honom som en hjälte."
"Trots landets ökade ekonomiska isolering vägrar regeringen uppge
när generalen kommer att tillfångatas och gripas."
De får kolla sina kalendrar. Det borde nog ta nåt år.
Gud förbjude om de tvingas ta ett beslut.
Vad är det här för land? Bara hövligheter.
"Här har du fickpengar. Gå in på ditt rum nu."
Var det allt? Efter allt det här?
Du säger ingenting.
En generation ungdomar som bara tiger.
I såna fall...
Då får du bli mitt tysta vittne.
Jag kommer aldrig gömma mig eller bli tillfångatagen.
Lektion två: Nu lagar vi mat.
Fortsätt nu, hemhjälpen.
Bondens festmåltid.
Fyra sekel av leverne och kultur i en och samma rätt.
På min dödsbädd ska jag äta denna rätt,
känna smaken av mitt hem och sen gå hädan.
Hur ska du nånsin bli en bra fru?
Varför antar du att jag kommer att laga maten?
- Hur ser du att jag inte är gift? - På dina händer.
- Ingen ring på mitt finger. - Inte om du klär dig så.
Vad är det för fel på det här?
Inget som inte kan ordnas.
Berätta om ditt långa, 26-åriga liv. Höjdpunkterna, tack.
Första kapitlet: Du föddes, givetvis.
- Var då? - Här.
I stan? En stadstjej, så klart.
Och dina föräldrar?
- Varifrån är de? - Härifrån.
Stadsmänniskor också. Så behändigt.
Och deras familjer, då?
Er familj måste härstamma nånstans. En by som har deras namn.
Jag fick aldrig träffa mina mor-eller farföräldrar.
Och dina föräldrar, då?
- Jag har redan berättat. - Ja, det har du.
Hur gick de bort?
I en bilolycka.
Tillsammans?
Så olyckligt.
- Och rätt så ovanligt. - Hur menar du?
Så usla bilförare är vi inte här. Nog kör en del onyktra.
Men båda två, bara så där.
Det är katastrofalt.
De lämnade dig helt ensam.
- Hur gammal var du? - 17.
Så klart. Gammal nog att rå om dig själv. Självständig.
Och skolan? Varför går du inte i skolan?
- Mina föräldrar dog. - Pengar. Det är alltid fråga om pengar.
Det var då hemhjälpen kom till.
Vänner då?
- Inga vänner. - Jag har inte tid.
Fru Boškovi´c var säkert en riktig slavdrivare.
Killar då?
Några killar måste du ha haft. En mogen tjej som du.
Inga killar, vänner eller familj. Tanja, min tystlåtna hemhjälp...
Du är visst lika osynlig som jag är.
Vi är spöken.
Lektion tre:
Lektion fyra:
Fem, tack.
Utmärkt, hemhjälpen.
Lektion sex: Det här är nåt i hästväg.
Nummer sex är kungarnas sport.
Det visar vad du verkligen går för.
Din inre glöd och förmåga att visa barmhärtighet.
Ingen militär jag mött ogillar det.
Napoleon älskade att spela simultana matcher med sina marskalkar.
Vem tror du vann? Han var en kort jävel. Du är betydligt längre.
Jag spelade även mot mina fiender. De respekterade mig för det.
Jag vet vad du tänker. "De lät dig vinna, för annars sköt du dem."
Så var det inte alls. Vi spelade för att vinna.
Jag respekterar mina motståndare, även om de är NATO-svin.
Vän eller fiende-utmana mig!
- Utmana mig! - Jag kan inte.
- Vad sa du? - Jag kan inte spela.
Försök! Kämpa, för fan!
Värdelös! Det är vad du är.
Gå härifrån, om du inte vill kämpa.
- Är du döv också? Gå härifrån! - Tänker du låta mig gå?
Är du gisslan? Har du inte läst att jag inte tar gisslan?
Gå nu! Försvinn ur min åsyn.
Jag förväntar att du kommer tillbaka. Du är min nu.
Du är värdelös, men du är min.
Native Suns, morgondagens musikgäster på den traditionella dansen.
Dörrarna öppnar klockan sju.
Du kan verkligen inte laga mat.
Vedervärdigt!
God morgon.
Du lär behöva det.
Vem av oss är mest överraskad?
Vad hade jag för val?
Du kidnappade fru Boškovi´c. Jag antar att du betalar i kontanter.
I går kväll ställde du inga frågor. Inte en enda.
Jag vet journalister som skulle skära av sina testiklar för det, men du...
Så det här är alltså dagens ungdom? Totalt ointresse.
Eller är det rädsla? Är du rädd för mig?
- Det är inte min ensak. - Mina handlingar...
Är du inte det minsta nyfiken?
Inte en gnutta?
Är han i själva verket djävulen?
Det är inte min ensak.
Inga frågor.
Inget dömande.
Jag vet inte om jag tror dig.
Jag, du vet...
Jag kan inte unna mig den lyxen.
Jag är gammal och jag har frågor.
Jag vill ha svar, hemhjälpen.
Visa mig ditt liv. Du har sett mitt, i all sin ära. Nu är det din tur.
En stadstjejs liv.
I dag är jag din elev.
Jösses, var vi nånsin så oattraktiva?
- Vem av dem var du? Var är Tanja här? - Ingenstans.
Jag gömde mig i tomma klassrum, på andra våningen tills lunchen var över.
- Gömde dig? - Med en bok.
- Varför då? - Är du blind, eller? Titta på dem.
Gömde du dig varje dag?
- Många böcker. Du var smart. - För smart.
Varför tror du att jag gömde mig?
Var skrev du historia? Var kysste du din första kille?
Han kysste mig. Där borta vid fontänen.
- Du kom fram från ditt gömställe. - Ett taktiskt misstag. Jag var törstig.
- Han gjorde inte om samma misstag. - Vad hette han?
Herr Antonovi´c.
Bibliotekarien.
- Svin. - Ja, det är ni.
Du har väl inte bara kysst perversa bibliotekarier?
Nej.
- Du har aldrig haft en pojkvän, va? - Definiera ordet "pojkvän".
Nån man delar en måltid med mellan allt knullande.
Vid 26 års ålder... Det här måste vi verkligen gå till botten med.
Var blödde du nånstans första gången?
På första våningen. På min plats i klassrummet.
Jag vägrade lämna den. De fick bära ut mig.
Var du inte glad?
Jösses, ni män och era märkliga fantasier. Absolut inte, det är hemskt.
Min dotter hittade mig i en bunker efter fem timmar av manövrar.
En korpral sprang ut med en fälttelefon.
Efter fyra radiosändningar spårade de mig. Kriget hade precis börjat.
Där var hon. Den där rösten...
"Jag kunde inte hitta mamma."
Mina mannar blev stupfulla den kvällen. De vet fortfarande inte varför.
Pappa tvingade mig att städa bort det och be om ursäkt.
De flesta män är livrädda för unga flickors mysterier. Skräckslagna.
Ena dagen badar vi våra småflickor och nästa dag är dörren stängd för gott.
Jag tog henne på en shoppingrunda för att stilla min rädsla.
- Min pappa skulle hellre ha dött. - Så synd...
Hur ska man annars kunna lyfta slöjan och lära känna era outgrundliga vägar?
Visa mig ditt hem.
Ditt hem. Ta mig till ditt nu.
Vet du hur länge sen det var en ung tjej bjöd hem mig?
Jag bjöd inte hem dig.
- Säg att det här är tillfälligt. - Det är det inte.
- Jag har sett charmigare häktningsceller. - Ja, det vet väl du.
Vänd dig om. Det finns ingen dörr.
Herregud...
- Kan du inte hänga upp nåt foto? - Av vad då?
Behöver jag säga nåt mer?
Inte undra på att du inte har sällskap. Får jag inte ens laga den?
För att vara en läslus är ditt bibliotek rätt obefintligt.
- Böcker tar bara upp plats. - Ja, och de avslöjar våra hemligheter.
- Din mor skulle inte ha godkänt det. - Det gjorde hon aldrig.
Jag kvävs. Jag behöver en cigarett. Ta mig härifrån, hemhjälpen.
Iväg med dig, hemhjälpen.
Varsågod. Tack.
- Var var du? - Provhytten längst bak.
Ta det och gå till kassan. Jag har inget mindre.
Jag må vara osynlig, men låt oss inte utmana ödet.
Gå nu.
Din far skulle ha varit stolt.
Gör mig till viljes.
Byt om, är du snäll.
Inget som inte kan ordnas.
- Vad gör vi med de här nu? - Ja du...
Vi lyfter på slöjan.
Män är osynliga i skönhetens skugga. Det kommer du att märka.
Tyvärr går ålder före skönhet när blåsan kallar.
Jag är strax tillbaka.
Det är godare än fläsk, eller hur?
Mina herrar, det här är min hemhjälp.
Ni får ursäkta oss.
Det här förklarar din matlagning.
Du är deras, inte min.
Du är ingen hemhjälp med dina usla färdigheter.
Varför då?
De visste att du inte ville ha beskydd, inte om det inte var på dina villkor.
Det som stod i tidningen är sant. Snaran dras åt.
Därför skickade de dig.
- De trodde att jag... - Ut med språket.
De trodde att jag kunde hålla dig borta från gatan.
Är du skådespelerska eller hora? Även om det går att vara både och.
Visa mig dina färdigheter. Visa vilken bra hora de skickade.
Vi ska se om du kan hålla mig sysselsatt. Låt oss...
Mitt hjärta!
Du får inte...
Jag kan inte hjälpa honom, men det kan du.
- Kardiomypati. Han har förstorat... - Jag vet vad det är.
Gör nåt innan han får hjärtstillestånd. Du ska få honom på fötter i kväll.
Se bara till att hålla tyst,
för inte vill Milo Begovi´c att nån ska få veta
att han bidrog att hålla en efterlyst krigsförbrytare vid god hälsa.
Vet du hur många älskarinnor kamrat Tito tog som mest
när han låg på topp, om du ursäktar uttrycket?
Jag läste det i en bok. 14 stycken.
14.
Jag har aldrig tagit nån, och jag kommer aldrig att göra dig illa.
Nej, det kommer du inte.
- Det var en ursäkt. - Jag hörde vad du sa.
- Du kunde ha dött i går. - Min hemhjälp hade aldrig tillåtit det.
Du är min, trots allt.
Monogam och romantisk. Det går inte ihop, eller hur?
Min första tjänstgöring i Italien...
Jag var nygift och saknade min fru och ville skicka brev från båten,
så jag la brevet i ett kuvert med hennes adress på.
Sen la jag det i en flaska med tio dollar och tio cigaretter
till den som hittade det och skickade det vidare till henne.
När vi sen passerade genom Messinasundet
kastade jag flaskan i havet.
Hon fick brevet tre veckor senare, samt tio dollar och tio cigaretter.
Man kan inte annat än att älska italienare.
Var är din fru nu?
Uppenbarligen där jag inte är.
Hemma, antar jag. Jag vet inte längre. Hon vägrar prata med mig.
Vi är ett lustigt par.
Jag kan inte ha en relation och du är för rädd för att ha en.
Låt mig bespara dig flera års terapi. Pappa är död och du gömmer dig.
Ett sorgligt typexempel. Blinka och sen är du 60.
Men du vet redan allt det där. Vem är det vi försöker lura?
Men du är visst full av överraskningar.
Du har väl ingen penis?
Bara i går när du insåg att jag behövde barnvakt.
- Vem har lärt upp dig? - Du vet att jag inte får säga det.
- Är det så farligt? - Vi vill inte göra det mer komplicerat.
Vi?
Vi? Hur gammal är du nu igen?
- Äger de dig redan? - Ingen äger mig.
Du väljer att radera ditt liv vid 26 för att byta blöjor på en gubbe.
- Allt för att tjäna. - Alla tjänar vi oss själva. Punkt slut.
Är det så här du hämnas dina föräldrar?
Bilolycka... Vad hände egentligen?
- Bilen blev bombad. - Bilen. Då var det i alla fall sant.
De var med oss.
Och nu tar du deras plats.
Balansen är återställd och cirkeln sluts, men till vilken nytta?
- Vad har du för förhoppningar? - Förhoppningar?
En ung tjej byter inte bort sitt liv bara för att undvika killar.
Ge vårt folk säkerhet och återta vårt hem.
Hoppas inte du på det?
- Var försiktig, flicka lilla. - Jag klarar mig fint, tack.
Tror du att din tjänst skyddar dig?
Har du nån aning om vad jag gjort för att tjäna mitt land?
- Jag kan berätta. - Det behövs inte.
Vill du inte veta vad som krävdes av oss för att utplåna människor?
Snabbheten, omfattningen.
Domstolen skulle skämmas om de fick veta hur fel deras uppskattning var.
Låt oss rätta till siffrorna.
För den tjänstgöringen och den nivån av hängivenhet...
...borde jag få inget annat än mina landsmäns eviga tacksamhet.
Den här sköna livsstilen.
Var väldigt försiktig.
Och nu, min hemhjälp,
gör mig en tjänst och hjälp mig ur den här förbannade sängen.
Hur kunde den där mannen få en sån här dotter?
Jag har en till sak åt dig. Jag glömde det.
I vardagsrummet på golvet.
Jag tyckte att jag kände igen den i din lägenhet.
Den var väl din, eller hur? För det var väl inget vapen?
Från dina föräldrar, antar jag.
Spela lite.
- Inte inför folk. - Du är inte det. Du är ensam.
Jag existerar ju inte.
Snälla...
Har fröken bil?
Du kanske är taxichaufför. Inget skulle förvåna mig.
- Varför då? - För att åka en sväng.
- Precis det de inte vill. - Just därför.
Ditt hjärta klarar inte ett anfall till.
"Snaran dras åt", som du sa. Det finns ingen tid att förlora.
Jag är din arbetsgivare. Jag uttryckt mina önskemål.
Se till att uppfylla dem, hemhjälpen.
Och vart ska vi?
Du ville ha en bil.
Ja, och du tog min chaufför Miros.
Han lär inte behöva den. Kör nu.
Samma stenar och kullar. Olika namn.
Du kommer aldrig lära känna ditt riktiga hemland.
Etnisk uppdelning. Deras mörka lilla hemlighet.
Innan allt det här brydde sig ingen om vem grannen var.
Allt fungerade fint.
Sen kom kartorna fram och gränser drogs på måfå.
Plötsligt delas vi upp etniskt och riktar pistoler mot varandras huvuden
och slåss om områden som vi inte ens visste existerade.
Till slut eliminerade vi...
"Jag" gjorde det. Ta inte åt dig äran. Det klär dig inte.
Var inte slaget förlorat när ordern gavs?
Slingra dig inte. Jag gav ordern!
Kom igen, avsluta din tanke.
Du syftade på massakern, eller hur?
Herregud, du är precis som min dotter. De förstörde er alla.
Massaker. Siffrorna är irrelevanta. Det var en framtidsinvestering.
Hur vågar du döma mig? Dog dina föräldrar så att du kunde döma mina handlingar?
- Jag kan hiva ut dig för förräderi. - Ursäkta, men de fick aldrig förklara det.
Du kastar dig ovetande in i ett uppdrag bara för att lista ut vem du är.
Jag ställer bara frågan som alla ungdomar här inte förstår.
Jag står inte skuld till dem.
Ni står i skuld till mig-allihop!
Det är bra, kör du. Gör lite nytta.
Är du snäll och berättar vart vi ska?
Det är du som bokmalen, så säg det du.
På våren 1942 föddes generalen i en liten by som heter...
- Brusnica. - Bravo. Vi ska åka hem.
- Helt oskyddade? - Jag har ju min hemhjälp.
- Du har aldrig återvänt. - Nej, det var för farligt.
- Varför just nu? - För att jag får skjuts.
Jag sa att min fru är där, men jag vet inte om det stämmer.
Kommunikationen är det första krigsoffret. Fast det är nog bara en dålig ursäkt.
När första striden bröt ut och jag skickades norrut
hade min dotter precis börjat på universitetet.
Då var det svårt att prata med henne. Det hade inget med striderna att göra.
Ungdomar vill inte prata med sina föräldrar.
Varför skulle hon vara annorlunda?
Det enda hon visste var det hon läste om mig i dagstidningarna.
Nyheter. Du är för ung för att minnas när nyheter blev underhållning.
De goda och de onda.
Plötsligt blev allt en dålig västern, och alla ville ha en skurk.
En melodram på kvällsnyheterna. Hurra, vi behöver en skurk!
Det handlar bara om rollbesättning. Inget annat.
Och gissa vem som får spela skurken?
Och allt det där ska en ung tjej behöva höra.
En snäll, ung tjej ska behöva svälja det och överleva.
Självmord?
De dödade henne. De tog henne-varenda en av dem.
Västlandet, media, de sketna legosoldaterna.
De tog över hennes begravning så att jag inte kunde begrava min dotter.
Och det oförlåtliga faktumet att de tog mitt äktenskap.
Så säg mig, vad är mest tragiskt? Att vi varken vann eller förlorade kriget
eller att landets största hjälte, tio år senare, inte längre har nåt hem?
Sväng höger där framme.
Är du hungrig?
Du kan inte mena allvar. Det är inte ens öppet.
Det är alltid öppet.
- Ser du inte var vi är nånstans? - 20 km från min by.
Tack.
När jag var ung visste den där kvinnan alla dumheter som jag gjorde.
På den här vägen, vid det här bordet.
Nu skulle hon aldrig förlåta mig.
De fina minnena försvinner först.
Om du ursäktar mig...
Vi kan inte stanna länge.
0642-646193.
Ja, ett lokalsamtal.
Hallå?
Tack.
Nu åker vi tillbaka. Vi kom, vi såg.
- Kör bara. - Nej, det vore självmord.
- Det är min rättighet. - Du har inga rättigheter.
Du förlorade dem för många år sen. Du är en rymling.
Du är här tack vare lojala vänner som äventyrade sina liv och familjer
för att skydda dig och ta hand om dig,
men du har bara skitit i varenda en av dem!
Jag beklagar alla dina förluster, men nu åker vi tillbaka.
- Lämna mig här. - Det kan jag inte.
Varför inte, om jag nu en sån förbannad börda?
Tror du att de där idioterna skulle försöka ta mig här? Det är för uppenbart.
Tanja, min kära hemhjälp...
Allt du ser här förlorade jag för många år sen
under tjänstgöringen för mitt land.
Jag ber inte om medlidande. Hur kan jag det? Jag har ingenting kvar.
Hur skadligt kan det vara att låta ett spöke vandra?
Ner. Och håll dig nere.
- Fan, hur ska vi göra? - Gör som jag säger.
- Vad då? - Jag guidar, du kör.
Sakta ner.
Bara rakt fram. Affären till vänster.
Några gubbstruttar hänger utanför. Sväng där.
- Ska jag svänga? - Höger.
- Och sen? - Rakt fram.
Nu kommer vägen att svänga. Sväng.
Nu.
Gamle Ganovi´c ställe uppe till höger.
Det borde vara tvättdag.
I slutet av gatan i hörnet.
- Polisstationen. - För helvete...
Sväng där.
- Vänta lite. - Vad då?
Vi är snart framme.
Uppe till höger.
- Kaféet med den gröna skylten. - Kaféet?
En gammal fullgubbe på bänken. Troligen sover han nu.
- Är han borta? - Jag ser inget. Det är ingen där.
Vad gör jag?
Stanna bilen.
Kom igen nu.
Bara över kullen. Kör.
Nedanför kullen. Parkera där.
Fem minuter.
Fem minuter, och sen åker vi.
Du vet att det inte går.
Ta inte det här ifrån mig.
Ska jag se på medan det tar slut här?
Hur hjälper det henne?
Fråga aldrig en far det.
Hon kommer att veta.
Du stannar i bilen.
Rör dig inte ur fläcken om jag inte säger nåt. Förstått?
Är du inte klok?
Jag vet. Jag är ledsen.
Ge mig din pistol. Ge mig den.
GRIPEN!
GENERALEN ÖVERLÄMNAS VID EU-MINISTERNS ANKOMST.
Översättning: Lisa Di Biaggio